CRAIASA ZAPEZII
traducere, adaptare, sincronizare arianna-danna
Asteptati! Asteptati putin!
Prima umbrelã.
Aaa... doua umbrelã.
Si acum vã spun: Bunã ziua! Mã bucur sã vã vãd.
Vã salut prieten al copiilor Hans Christian Andersen.
Pãsãrile, florile, scaunele si chiar acest dulap vechi
toate si-au spus povestile si peripetiile.
Si trebuie sã-I credeti când spune despre mine cã
nimeni pe lume nu stie atâtea povesti ca: Olle Lukole.
Da, am uitat sã mã prezint: mã numesc Olle Lukole
Cei din vechime mã credeau zeul viselor apãrut în somn,
Dar spuneti si singuri, oare semãn eu cu un zeu?
Sunt doar omulet micut fermecat!
Seara, când vã lãsati capul pe pernã si vã înveliti cu pledul,
vin pe poante la fiecare dintre voi si suflu usor în ceafa lui.
Atunci ochii vi se închid si: shh... adormiti.
Atunci eu deschid umbrela asta pestritã
deasupra copiilor cuminti si încep sã-I învârt asa...
lar ei viseazã toatã noaptea povesti captivante.
Cealaltã umbrelã e asta, e pentru copii neascultãtori
Eu îI deschid, ei adorm, dar dorm ca lemnul nu viseazã nimic.
Dar sunt sigur cã voi toti sunteti: minunati, ascultãtori, cuminti
nerãsfãtati si harnici. De aceea o sã vã spun o poveste.
Ascultati si priviti!
În fata ochilor aveti un vechi oras.
- Gerda! Gerda! Tu uzi strada. - Vai!
- Ce am fãcut, bine cã nu s-a uitat în sus.
Pe cer nu e nici un nor.
Priveste! Priveste, rândunica a adus o floricicã!
As dori si eu sã-ti fac un cadou.
- Uite, e pentru tine. - lar acesta e pentru tine.
Multumesc. Kay, hai sã-i punem într-un singur ghiveci.
Asa sã facem. Asa...
Sã fie nedespãrtiti ca si noi.
- Sã se împrieteneascã. - Ca si noi!
- Sã se iubeascã, ca noi. - Sã se iubeascã ca noi.
- Kay, Gerda... - Venim...
- La revedere, Gerda! - La revedere, Kay!
Si astfel ei tineau mult unul la altul. Vara si-o petreceau
în grãdina lor suspendatã. lar când începeau ploile si frigul
cu serile lungi de iarnã, Kay venea la Gerda
si bunica le spunea povesti.
Ce bine e, copii, sã asculti cum trosnesc lemnele când e ger afarã.
Priviti, ninge. Fiecare fulg de nea seamãnã cu o albinã albã.
Bunico, povesteste-ne de unde vin albinele albe, fulgii de nea.
Din Nordul îndepãrtat, vin peste marea înghetatã,
peste vânturile de gheatã, vifore si ceturi.
Toate acestea sunt slugile credincioase ale Crãiesei Zãpezilor.
Acolo e un castel de gheatã.
În acest castel locuieste chiar Crãiasa Zãpezilor.
- E frumoasã?
E greu de imaginat cât de frumoasã este.
E toatã din gheatã, albã si luminos strãlucitoare.
Si totusi vie. Ochii îi lumineazã ca stelele, dar n-au cãIdurã.
Are multe minuni în castelul ei. Are si o oglindã de gheatã.
Când priveste în ea, crãiasa îsi vede toate domeniile.
Câmpuri nesfârsite de zãpadã, mãri pline de sloiuri de gheatã.
Adeseori noptile zboarã peste strãzile orasului
si priveste pe fereastrã.
Vai! lat-o pe Crãiasã!
- Se uitã la noi. - De ce te temi?
- Nu e nimeni. Fricoaso! - Dar ea, Crãiasa, nu poate intra aici?
Numai sã încerce, o pun pe soba fierbinte si o topesc.
Pe soba fierbinte... Se topeste...
Vã conjur aschii de gheatã, vã conjur cu forta mea magicã
zburati, si-n zgomotul de vânt sãIbatic zburati departe
cãtre oamenii cei prosti. Intratile în ochi si inimi
Cei ce o aschie în vor avea sã vadã dor rãu si pagubã în jur
de va intra în inimã, acela sã devinã rãu si numai rãu sã facã.
Asa sã fie: zburati...
- Vai ce crivãt! - Hai sã ne uitãm.
Crãiasa Zãpezilor.
S- a uitat prin fereastra noastrã.
Copii, închideti repede fereastra.
Vai, un ciob ascutit de gheatã!
Mi-a intrat în ochi si inimã.
Dã-mi voie sã mã uit!
Lasã, nu e nimic. Cred cã a iesit.
Vai, florile noastre!
Aruncã-le la gunoi!
- Bunico! Bunico! - Nu plânge, Gerda.
Sãracul Kay...
Inima lui a devenit sloi de gheatã a început sã o necãjeascã
pe Gerda, si chiar, sã îi rãspundã bunicii.
Motivul erau aschiile care i-au intrat în ochi si inimã.
Dar, uitati-vã, uitati-vã ce s-a întâmplat mai departe...
- Kay...
- Kay, Kay... pot sã vin si eu? Pot? - Asta-i bunã! O sã cazi si plângi!
Mã plimba-i si nu cãdeam, iar dacã o sã cad nu plâng.
- Nu ai cãzut? - Nu...
- Nu o sã plângi? Bine, aseazã-te!
Uite tu si: Nu am cãzut! Uite: nu o sã plâng!
Priveste Kay nu plâng, e adevãrat nu plâng.
Kay, vino cu noi! Hai, vino!
Unde pleci?
Nu trebuie! Kay...
Doreai sã mã asezi pe soba fierbinte?
Ai înghetat de tot!
Vino la mine!
- Tot m-ai îngheti? - Mi-e frig! Si mã doare!
Nu te mai sãrut.
Încrede-te în mine bãiatule, plecãm de aici într-o împãrãtie
miraculoasã. Ajunsi acolo o sã uiti de toate. Inima îti va fi sloi
de gheatã. Nu va fi nici bucurie nici tristete, ci doar liniste
si frig. E o fericire!
A trecut iarna dar Kay nu s-a întors.
Zadarnic I-a asteptat mica Gerda. lar când a venit primãvara
Gerda a îmbrãcat cele mai bune haine si sabotii rosii,
a sãrutat-o pe bunica adormitã si a plecat dupã Kay.
Mica curajoasã Fetitã Gerda!
Spuneti-mi vã rog stiti unde e fratele meu Kay?
Nu stim. Nu stim.
- Poate tu stii unde e Kay? - Nuuu... nu stiu. Sunt nou-nãscut.
Râule, râule, poate tu îmi spui unde e Kay. Poate cã...
la sabotii mei cei noi nu-mi pare rãu de ei, spune-mi unde e Kay.
Nu vrei cadoul meu?
Nu se poate sã nu stii.
Te rog, ia-i!
Îti multumesc!
Tu mã duci la Kay?
Nu-ti fie fricã!
la te uitã, soldati!
Încetati cu zgomotul!
Tãceti!
- Draga de tine, mititico! - Bunã ziua!
Cum ai ajuns pe râul acesta mare si nãvalnic?
- Eu îI caut pe Kay pe fratele meu de cruce. - Hai cu mine, hai!
- Îti e foame, esti obositã! - Ce flori frumoase.
- Pot sã le întreb unde e Kay? - Tu esti o floare.
De demult mi-am dorit sã am asa o fetitã, micã si drãgutã.
- Clucãte si odihneste-te! - Nu, trebuie sã-I caut pe Kay.
Dormi. Dormi. Uitã de toate.
Fie ca ziua de aici sã-ti parã o orã, sãptãmâna o zi.
Dormi. Dormi.
Bãtrânica stia sã facã vrãji.
Nu era o vrãjitoare rea si fãcea vrãji foarte rar.
Pentru propria plãcere. Acum si-o dorea la ea pe Gerda.
Si pentru asta fetita trebuia sã uite tot, sã uite si de Kay!
De ce sunt aici? Unde mergeam? Si pentru ce? Nu stiu.
De ce i-mi e asa greu? Am un necaz.
Trandafiri. Trandafiri. Albi si purpurii. Mi-am amintit. Kay!
- Nu trebuie, nu faceti zgomot! Fie-vã milã de mine!
- Portitã, dragã portitã, trebuie sã-I caut pe Kay, dã-mi drumul!
- Multumesc!
Toamnã. lar acolo e varã.
- Kay!
- Kay! Dragul meu Kay!
Rãspunde-mi!
Nu am primit rãspuns de la Kay.
- Bunã ziua! - Bunã ziua!
- Mã numesc Karak. - Încântatã.
De ce vã plimbati atât de târziu singurã, nu vã e fricã?
Îmi e foarte fricã dar eu îI caut pe Kay.
Dle. Karak poate stiti unde este Kay?
- Kay, probabil e un bãiat!? - Da, bun, generos, curajos.
- Bun, generos, curajos. Nu demult a apãrut unul asa aici.
- Poate cã e Kay? - A apãrut, si i-a plãcut printesei!
Kay place la toatã lumea!
Acum nu-i mai dã drumul niciunde, au devenit de nedespãrtit.
Domnule Karak, spuneti-mi cum pot sã-I gãsesc?
Nimic mai simplu, o sã vã conduc la castel.
- Are cârlionti blonzi. - Kay!
- Curajos, ochii albastri. - Sigur e Kay!
- Mai repede, sã fugim acolo! - Asteaptã! Nu fugi!
- latã, am ajuns. - Ce frumos e aici.
Carrr, carrr, Carla... aceasta e sotia mea.
- Bunã ziua! - Ea lucreazã la castel,
Fata aceasta e sora printului nostru. - Ati nimerit foarte bine la noi
Astãzi la castel e bal. - Oh!
- Dar nu vã lasã în castel. - De ce asta?
- Pentru cã sunteti descultã. - O, sunt descultã.
- Carrr, carrr, te implor ajut-o! - Bine, atunci asteptati si
mai târziu vã introduc pe usa din dos. - Multumesc!
- Toti acum dorm, sã mergem. - Hai sã fugim.
- Luati asta, va fi de folos. - Multumesc.
Acolo este cineva.
Cât de naivã esti!
Acestea sunt doar armuri înnãuntru totul e gol. Auziti!
Da, este gol.
Unu, doi... Unu, doi...
Unu, doi, trei, patru...
Spune-mi, oare o sã-I vãd în curând pe Kay?
Shh, liniste, ne duceti pe toti la pierzanie. Vin strãji.
Vai, ce îmi bate inima.
Vai ce fatã sporãvoitoare fãrã modestie! Sã mergem!
Uitati-vã! Incã unul!
Auziti, e gol.
Ce faceti? E un paznic adevãrat.
- latã cã am ajuns. - Acum o sã-I vãd pe Kay.
Kay, dragul meu Kay, trezestete!
L- a gãsit.
Vai, nu e el.
El este. Nu este el?
Strãjrei! Aici strãjeri!
O ce micutã, nu-ti fie fricã. Sãraca fatã, ce s-a întâmplat?
lertati-mã, pe mine si pe prietenii mei!
- Oh, ce intereant!
Credeam cã sunteti fratele meu de cruce Kay.
Eu îI caut peste tot în lume.
Vai, ce romantic!
Ce stati, asa, ca prostii?! Eliberati-i pe toti!
Si acum, la dreapta! Stânga-mprejur înainte mars!
De ce plâgi dragã fetitã!?
Da, acesta nu era Kay, ce durere amarã!
Dar, de fapt, unde este Kay? Hai sã ne uitãm...
lat-o, aici e vârful de gheatã a lumii...
Sunt mai interesante decât cele vii.
- Ai dreptate Kay! - Câtã precizie. Nicio linie neregultã.
- Ai devenit foarte destept, Kay. - Da, dar nu miros deloc.
Kay, ti-am spus de multe ori cã: aromele, frumusetea si fericirea
versurile poetilor si iubirea, nu existã!
Trebuie sã uiti de toate astea. Trebuie sã uiti.
Da. Sã uit.
- Stii ce e bucuria, Kay? - Nu. Nu stiu.
- Dar frumusetea? - Nu, nu stiu.
- Mai tii minte ce e iubirea, Kay? - lubirea!? Nu stiu.
- Ah, îmi aduc aminte. Gerda. - Pe Gerda?
- O tii minte pe Gerda? - Da.
În curând o sã uiti si asta, inima ta va deveni cu totul de gheatã.
Gerda, îti dãruim aceastã caleascã de aur.
Si acest manson.
- Te sfãtuiesc sã nu mergi pe jos. - Bine, n-o sã merg pe jos.
- Multumesc. Multumesc. - SãI gãsesti pe Kay cât mai repede.
- La revedere! - La revedere, Gerda! Drum bun!
Vai ce oameni si animale cumsecade si bune.
Aur. Blãnuri. O fetitã.
la te uitã ce micutã, e drãgutã, grãsutã sã vedem ce gust ai?!
Sã vedem ce gust ai.
Au! Ai început sã musti, mãi ce scârbosenie esti!
Dispari de aici, e jucãria mea.
- Mãi, ce manson, dã-I aici. - Tu cu mama ta esti asa?
- Au, au au... - Dispari de aici, hai, valea!
Nu te teme, n-o sã te omoare, pânã când nu mã supãr eu pe tine.
- Vai ce mãnusi frumoase! - Poftim, ia-le.
- Cãciulitã... - Si cãciulita...
Ei, acum hai sã mergem.
Hei, zboarã caleascã
Mai repede si mai repede
Hei, la întâInire vizitiul mânã caii
Ha, ha - ha, ha-ha...
Hei, beschide butoiul nu esti copil
Sã bem cu totii pânã la fund.
- Mergi, mergi... - Merg, merg.
Acum admirã menajeria mea. SãIbãticiunile mele.
- Sãrut-o, poti s-o sãruti. - Dragii de voi...
Vietãti de pãdure.
Bunã, Teasc, hai danseazã, danseazã Tesca.
Nu-I mai chinui. Nu-I chinui.
Prostii. Gingãsii de vitelusã.
lar acum o sã stai si tu în menajeria mea. Printeso!
Nu sunt printesã. Sunt doar Gerda. Eu merg prin lume si-I caut pe
fratele meu de cruce Kay. - Prostii! Stii unde este?
- Nu stiu! - Foarte prostesc. Stai aici. Povesteste.
- Hai, povesteste! - Ha-ha-ha-ha...
lar apoi sania a dispãrut si I-au dus pentru întotdeauna
de lângã mine pa Kay!
Nu, nu ei nu o sã te omoare. Mai bine, mai bine te omor eu.
Eu stiu. Noi stim. Eu stiu. Noi stim unde e Kay.
L- a furat crãiasa Zãpezii.
Crãiasa Zãpezii?!
A trecut pe lângã cuibul nostru pe drumul cãtre Laplandia
A suflat si toti au murit. Am rãmas doar noi.
Laplandia?! Unde e asta?!
În Nordul Îndepãrtat. O, Doamne ce frumos este.
- Ce fel de discutii sunt astea? - Ei stiu unde e Kay.
- Ei, nu mai plânge. Spuneti ce stiti.
Noi stim. Noi stim. Noi stim. Noi stim totul.
- Si eu stiu. - Chiar stii? Deci stii.
Ascultã, îti redau libertatea, dar pentru asta o s-o duci
pe fetitã, la asta, la Crãiasa Zãpezilor. - Vai! Ce bine!
Îti sunt recunoscãtor.
- Hei, voi, mai încet, altfel mã rãzgândesc!
- Mai încet, se poate rãzgândi.
Asteaptã. la de aici: cãciulita, mãnusile, mansonul. - Multumesc.
Nu, mansonul mi-I las mie.
- Acum, mai repede! - Îti multumesc pentru toate.
Taci, nu mai plânge. Nu-i asa poate mã rãzgândesc.
- Cu bine! - Dulcegãrii de vitel! Dispari.
- Zboarã ca vântul! Ai grijã de fetitã. - Cu bine!
Dulcegãrii de vitel...
Plecati cu totii de aici. M- am plictisit de voi!
M- am plictisit, pecati cu totii acum. Dispãreti de aici.
Dulcegãrii... Dulcegãrii de vitel...
Lãsati-mã, lãsati-mã cu totii în pace. Vã rog...
Mai repede dragul meu ren. Sã mergem mai repede.
Hai te rog mult, dragule.
- Vai, dragii si sãracii de voi!
E adevãrat, Crãiasa Zãpezii a fost pe aici, dar a fost demult.
A plecat mai departe, în Finlanda. - Dar fratele meu, ce e cu el?
- Da, da, cu ea era un bãiat. Era tare înghetat.
Da, era Kay. Dragule trebuie sã-I gãsim pe Kay, cât mai repede.
Vai ce rãu îmi pare cã nu am hârtie... Ei, lasã...
Asa.. Chiar asa... Bine. O dai bãtrânei Finlandeze!
Ea o sã te ajute! Acum grãbeste-te!
Sunt din nou liber! Dar mã grãbesc... mã grãbesc.
Ah, ai, ai, ai...
A... jut-o... pe... Ger... da... Hmmm..
Kay! Trebuie sã-I salvez pe Kay!
Dã-i forta celor 12 Voinici.
Nu se poate face mai puternicã decât e ea
nimeni nu o poate face.
Ce poate fi mai puternic decât o inimã credincioasã?!
- Trebuie sã vã grãbiti! - Eu nu dorm, nu dorm!
Ai, ai, mãnusile, asteaptã... Ai, ai, ai... Mãnusile, cizmele...
Înainte dragul meu Ren, înainte!
Trebuie sã-I salvãm pe Kay! Trebuie!
Dragule, hai ridicã-te!
Stiu cã esti foarte obosit. Stiu. Dar te rog, ridicã-te!
lartã-mã.
Kay! Vin la tine.
Kay!... Kay!
Kay!... Kay!...
Kay!
latã-mã! Sunt eu Gerda.
Atentie! Îmi strici constructia.
Kay!... Kay!
Vai ce fierbinte si... dureros! Chiar aici.
Vai, a iesit un ciob!
Gerda, draga mea Gerda!
M- ai recunoscut! M- ai recunoscut.
Crãiasa Zãpezii!
Hai sã plecãm de aici. Hai sã fugim, repede!
Nu, e prea târziu.
Topeste-te! Kay nu mai e al tãu.
Nu ti-I dau! Nu o sã ti-I dau. De ce taci?
Pleacã, auzi... Pleacã...
- Sã fiti fericiti! - La revedere! Adio!
- Fiti fericiti copii! - Multumim!
- Sã fiti fericiti! - Multumim!
- Fiti fericiti! Adio! - Multumim.
Trandafirii nostri.
Au înflorit din nou.
Îndrãznesc sã cred cã le ei si la voi mai sunt încã multe povesti.
Aceasta s-a sfârsit.
arianna-danna